Содержание
- 2. Іменник Латинський іменник мав категорії: роду, числа, відмінка, які позначались відповідними морфемами
- 3. Іменник: категорія роду Латинські іменники розподілялись на 3 роди: чоловічий, жіночий, середній В основі родової класифікації
- 4. Категорія роду в романських мовах 1) Іменники у романських мовах розподіляються на два роди – чоловічий
- 5. Категорія середнього роду Почала втрачатись у період пізньої латини (ІІІ ст.). Середній рід не зберігся в
- 6. Причини зникнення с.р. Латинські іменники с.р. ІІ відміни відрізнялись від іменників чоловічого роду тільки формами називного,
- 7. 2) Іменники с.р. незалежно від типу відміни в називному та знахідному відмінках множини закінчувались на –а,
- 8. Іменники взаємного роду Втрата с.р. не торкнулась всієї системи романських мов. Так, у східно-романських мовах розбіжності
- 9. Іменник: відміна Латинські іменники розподілялись у відповідності до їх закінчень на 5 груп – відмін (рос.
- 10. Іменники V відміни Через невелику кількість іменників ІV та V відмін, вони стали рано проявляти тенденцію
- 11. Те саме відбулось з іменниками: facies → facia glacies → glacia (іт. ghiaccia, фр. glace, рум.
- 12. Іменники ІV відміни Поступово стали вживатись як іменники ІІ відміни. У Плавта, Теренція зустрічаються форми родового
- 13. Категорія числа Західно-романські мови (пров., фр., ретором., ісп., порт., катал., північно-іт. діалекти) Показниками множини стали: морфема
- 14. Відмінок Поступове скорочення кількості відмінків стало загально романською тенденцією. Наприкінці римського періоду збереглось тільки 2 відмінки
- 15. Прийменникові конструкції Родовий відмінок замінився конструкцією “de + ablativus”: demidium de praeda (Плавт) замість demidium praedae
- 16. Іменник у романських мовах Більшість романських імен у однині походять від форми акузатива (знахідного відмінка). Від
- 17. Висновок Аналітизм романського іменника характеризується: Заміною синтетичних відмінкових форм описовими прийменниковими конструкціями. Появою артиклів – нових
- 18. Артикль основний засіб вираження категорії детермінації (означеності-неозначеності); додатковий засіб (для французької мови – основний) вираження категорій
- 19. енклітики/проклітики У латинській мові були особливі слова, що не мали наголосу: енклітики (від грець. enklitikos– той,
- 20. Вказівний займенник ille став вживатись перед іменником у пізньолатинський період. Спочатку не було твердого проклітичного або
- 21. На сході перевагу було віддано порядку homo ille, що підкріплюється болгарською традицією. Тут компонент ille перетворився
- 22. Висновок Займенники ille (нар.-лат. illu) “той” та ipse (ipsu) “сам” втратили вказівне значення и стали вживатись
- 23. Невизначений артикль однини з`явився значно пізніше від латинського кількісного числівника unus, -a, -um. Основною функцією стала
- 24. Прикметник Флексії прикметників класичної латини змінювались в залежності від роду, числа, відмінка визначуваного іменника. В літературній
- 25. В залежності від типу відміни прикметники розподілялись на дві групи: 1) прикметники ж.р. на –а відмінювались
- 26. Прикметник: зміни у пізній латині Прикметники з однією та двома флексіями зникли, набувши трьох флексій. Наприклад,
- 27. З втратою с.р. прикметники стали розподілятись за двома групами: 1) – форми з різними закінченнями для
- 28. Відмінювання прикметників Подібно до іменників прикметники зберегли тільки форми називного та знахідного відмінків в обох числах
- 29. Ступені порівняння У класичній латині для утворення ступенів порівняння використовувались синтетичні морфологічні засоби: 1) суфікси -ior,
- 30. Народна латина В народній латині синтетичні форми стали витіснятись аналітичними конструкціями з прислівниками: magis (рідше plus),
- 31. Прикметник в сучасних романських мовах ступені порівння утворюються аналітично: 1) в іберо-романських та балкано-романських мовах закріпилась
- 32. Суплетивні форми Латинські суфіксально-суплетивні форми порівняльного ступеня збереглись (всюди, крім балкано-романських мов) у деяких прикметників та
- 33. Особові займенники зберегли відмінникову парадигму: У більшості романських мов протиставлені суб`єктні та об`єктні форми, а у
- 34. У пізній латині форма 1-ї особи однини ĕgo замінилась на ĕo (можливо умбрського походження) → романські
- 35. присвійні займенники 1) утворення за аналогією з формою meus форм teus, seus, які найбільше розповсюдились у
- 36. Відносні та питальні займенники Питальні займенники quis, quid, qui, quae, quod вказували на можливість слідування за
- 37. інновації у системі дієслова: 1. В процесі переходу від латині до романських мов чотири латинські дієвідміни
- 38. 3. Із часових форм літературної латині у пізній період збереглись лише форми теперішнього часу всіх способів,
- 40. Скачать презентацию